NĚMECKO V ROCE NULA
PRVNÍ CENA - NA MEZINÁRODNÍM FILMOVÉM FESTIVALU LOCARNO - 1948
Na památku mého syna Romana. - Roberto Rossellini
Když se ideologie distancují od křesťanské morálky a zbožnosti,
pevného základu lidského bytí, stávají se pošetile zločinnými.
Dokonce i dětská nevinnost je nakažena a je vedena k hrozným zločinům.
v nichž vidí,
a věří že nalézá pravdu.
Tento film, byl nasnímám v Berlíně v létě 1947,
Jeho úmyslem je být objektivním a pravdivým portrétem
tohoto velkého, takřka úplně zničené město
kde 3.5 miliónů lidí žijí hrozný, zoufalý život,
aniž si to uvědomují.
Žijí jako kdyby jejich tragédie byla přirozeným stavem,
a to ne kvůli síle nebo víře,
ale protože jsou unavení.
Není zamýšleno nikoho zde vinit
nebo snad dokonce hájit německý lid.
Je to jen objektivní stav věci.
Jestli někdo,
po shlédnutí příběhu Edmunda Koelera,
pocítí potřeba něco udělat-
aby se německé děti znovu naučily milovat život--
Tvůrcům toho filmu
bude toto vekou odměnou.
Němci kteří pracují s Američany...
také dostávají 50 gramů margarínu.
K čemu to? Umřeme tak jako tak.
Kdypak tohle skončí?
Jestli jste unavení, padněte do hrobu.
Co je to? Zlenivěli jste dneska ráno?
Pracujete teprve tři hodiny a už jste unavení!
Nerozumíš tomu, hrob má mít 2.5 x 0.75 metru?
- Že to říkáte zrovna mě. - Běžte, jestli nechcete práci!
Já tu dřu už několik hodin! Ten kluk tu nedělá nic!
- Co tu dělá tak malý klučina? - Kolik je ti?
- Už 15. - To není pravda.
- Nemá víc než 13. - Podívej se na mě. Lžeš?
Já tě znám. Chodils do školy s mým synem. Je ti sotva 12.
- Je to pravda? - Nechte mě. A i kdyby když pracuju?
- Ukaž mi tvůj pracovní průkaz. - Já jsem ho zapomněl doma.
- Lže. Všichni tak lžou. - Okrádají nás o náš chleba.
Pak prodají lístky na černém trhu.
Zpět do práce! Pojďme honem !
Co tu děláš? Běž domů. Pohyb!
Nech to uhlí být! Padej!
Běž, běž.
Vy, taky-- jděte!
Tady-- měli jste o 10 kilowatt větší odběr než minulý měsíc.
- Co se děje? - Kontrola elektroměru.
Překročili jste limit. Dostanete pokutu.
- Já jsem to říkal! - Je nás tu 10 v tomto bytě!
Pět různých rodin, chápete to?
O tom zákon nic neříká. Omlouvám se, ale musím vás pokutovat.
- Máš nějaké cigarety? - Všechny jsou rozdané.
- K čertu! - Mám ještě tohle.
Ty-- ty cos přinesl?
Jen uhlí.
Přesunu to na příští měsíc.
Děkujeme vám. Pěkný den.
Podívej se co toho mám, že vás nechávám ve svém bytě?
Minulý měsíc plyn, teď elektřina,
Co čekáte když sám si nic neodpustíte?
Od dneška bude přísnější režim. Zaprvé, žádná horká voda. To je luxus!
Chcete abychom chodili jako špinavci?
Já se vždy myji studenou vodu. A nikdo může říct, že jsem špinavá.
Já se nemohu vzdát fénu na vlasy, tati.
- Klid. Nebuďte pošetilí. - Za to můžou Koelerovi.
Ten stařec-- zbavím se ho jestli dřív neumře.
Nech ho, Edmunde ať si říká co chce. Nebraň se. Pojďme!
- Co se děje? - Nic, nic.
Pět rodin trpí kvůli jednomu zbytečnému dědkovi.
Čaje, ohřívací láhve...
život se tu stává nemožný.
Musíme chápat že je vážně nemocný.
Ano, jeden je nemocný, další je těhotná.
- Já mám taký své problémy. - Já jsem jen chtěla říct...
Co vy o tom víte?
Vy jste byla v cizině, když tady bylo peklo.
- Je na mě naštvaný? - Ne, to neplatilo tobě.
Děti, co se stalo?
Odčitatel elektřiny řekl, že máme velkou spotřebu.
Chtějí nás odpojit?
Podařilo se nám ho přemluvit.
Zase jsi celý špinavý, jako obvykle.
Pověz mi-- dostal si kartu číslo 2 ?
Ne, vyrazili mě protože mi není 15let.
Věděl jsem, že to tak dopadne.
Klid, jsem rád, že tam nemusíš chodit.
Je velká dřina na kluka tvého věku.
Ale znamenalo by to více jídla-- i pro Karla-Heinze.
Slyšíš to, Karle-Heinzi?
Synu, vidíš že chudák Edmund, ve svém věku,
nás nemůže všechny uživiti?
On je ještě dítě.
Ale Ty...
Co dokazuješ tím že se skrýváš.
Dokonce si se ani nezaregistroval abys dostal potravinovou kartu.
Jak můžou čtyři lidi vyžít se třemi kartami?
Co chceš dělat? Když se zaregistruješ můžeš pracovat.
Ty bys dostal kartu číslo 2,
a my bychom nemuseli chodit na černý trh.
Já jsem se vzdal už všeho. Prodal jsem všechno co šlo.
Už nemám síly. Nyní je řada na tobě.
To co děláš je nesmyslné. Čeho se bojíš?
Nechci skončit v koncentračním táboře.
Mám toho už dost! Co ode mne chcete?
Jako bys nečetl noviny? Dokonce i rádiu říkali--
Bývalí vojáci potřebují jen registraci z policejního ředitelství.
Jen se ukážeš jako všichni--
Ano, a když jim řeknu u jakého regimentu jsem sloužil
a že jsem bojoval na ulicích, cestou domů...
Myslíš si, že mě nechají jen tak jít?
Ale to bylo za války. Nemohou tě za to odsoudit.
To byla tvoje povinnost jako vojáka.
Tobě se to lehce řekne! Mě jde o život!
Co když je to past na hlupáky?
Čeho se bojíš? Máme snad nějaké jiné východisko?
Půjdu, ale jestli je to past, nevím co udělám!
Ne, Karle-Heinzi, nesmíš teď odejít! Zůstaň tu!
Postaráme se o tebe. Najdu si jinou práci.
Eva také, uvidíš. Musíme si najít cestičku k penězům.
Nedělej si starosti. Uděláme všechno proto abychom ochránili Karla-Heinze.
Jdu za paní Rademakerovou. Říkala, že něco pro mě má.
Budu hned zpátky.
Půjdeme pryč ne? Tatínek si musí trochu odpočinout.
Poslyš-- potřebuju s tebou mluvit.
- O co jde? - Tady ne. Přijď ke mě.
A ten trouba mě zahlédne a udá mě.
Trouba je přítel. Neboj se ho.
Jak se říká '' oběť nacismu''-- víme o nich svoje!
Pojď do koupelny. Tam nás nikdo neuvidí.
Podívej se jestli je čistý vzduch.
Nikde nikdo. Tiše.
Karle-Heinzi-- držela jsem dlouho jazyk za zuby...
nechtěla jsem se přít před tatínkem.
Víš jak je nemocný. Musíme ho šetřit od jakékoliv vzruchu.
Já to nezačal. Chci mít klid.
- Protože jsi zbabělec! - Možná.
Jsi strašný sobec.
Nestaráš se jak získáváme jídlo. Jen ho jíš.
Posílal jsem snad Edmunda pracovat?
Neříkej nic. Ty se jen skrýváš--
a ještě chceš jíst a pít. A neptáš se kam chodím každou noc.
Co se všechno odehraje, než se vrátím s pár cigaretama.
Kouřím je snad?
Ne, ale víš, že cigarety jsou jako peníze.
Měl bych ti za to děkovat? Teď to dělají všichni tak.
- Dějí se i horší věci. - Tak vidíš?
Tak mi rovou řekni ať dělám prostitutku!
- Jdi ! - Omlouvám se ti--
Nechtěla jsem to říct.
Jsme oba nervózní. Naše situace je hodně zoufalá.
- Den ode dne je to krušnější. - To mi nemusíš říkat.
Nevidíš to? Je nemožné aby to zvládal ten kluk sám--
Vím to! Přemýšlím o tom taky.
O všem co tu říkáš.
To mám za všechny ty roky, které ani spočítat nejdou?
Tak to nestav. To je nefér.
Když si měl žízeň v Africe, když si mrzl v Rusku,
naše srdce byla s tebou, stále!
Já už ale nechci trpět! Chci umřít a skoncovat to.
Nemluv tak! Možná to tak skončí.
Pomož nám udržovat naději.
Gino, co tu děláš ?? Pojď jdeme k nám.
Ne, mami, Mě se tady líbí.
Pojď sem. Ona nijak nezlobí.
Jak můžeš pracovat v takové tmě?
- Musíme šetřit proudem. - Toto není plýtvání, je to nutné.
- Můžu ti nějak pomoct? - Děkuju, zvládnu to.
Nedůvěřuješ mi, jako všichni tady.
- Ne, Já... - Dívají se na mne jako na špióna.
- Ne... - A proč?
Protože jsem během války odjela a vrátila se.
Možná je to protože, vaše politické smýšlení je trochu...
To je výmluva! Rademakerovi mě nenávidí.
Protože jim zabírám místnost.
Půjdeme zase jinam mami, vyženou nás odsud?
Ne, drahoušku, my tu zůstaneme. Ale nesmíš zlobit.
Máš pokoj společně se slečnou Koelerovou.
Zdá se že jsou to moc hodní lidé,
ale asi mě nemají taky rádi. Není to tak?
Mají jen strach, že někdo udá jejich syna!
Pojďme, Gino. Mimochodem,
dám ti nějaké staré šaty abys měla něco na dítě.
Děkuji.
Proč ji nemáš ráda? Vždy mi ráda pomůže.
Nevěřím těm co ''vypomáhají'' druhým,
Teď se musí každý starat sám o sebe.
Chápu tě, milý hochu. Já nejsem stvůra!
To že vás tu nechávám mi působí spoustu potíží, to dobře víš.
Ale i kdybych chtěl, nevím jak bys mi mohl pomáhat.
Mohl bych pro vás udávat věci.
Co "věci"? Víš jak nenávidím černý trh.
Mohl bych pro vás směnit pár věcí.
To je to, handlovat v centrum !
Všechno jsou to podvodníci. Proč bychom ho nenechali prodat váhu?
Cože? Moje váha? Jak se budu vážit?
Obejdeme se už i bez důležitějších věcí, má drahá.
Můžeš držet dietu i bez váhy.
- Ještě něco! - Kolik si mám za ni říct?
Řekněte si. Kolik myslíte, že za ni můžete dostat?
- Ne méně než 200 marek. - To je málo.
Chci alespoň 300. Ne méně.
Za to koupím 300 gramů másla.
Edmunde? Promiňte. jídlo ti vychladne.
Já musím běžet. Pospěš si.
- Ano, budu tam hned. - Dobrý večer.
- Slečno Rademakerová? - Ano?
- Můžete mi ukázat tu váhu? - Tady je.
Slyšels to? Jeho sestra chodí taky každou noc ven.
Je opravdu nestoudnice. A dělá jakoby nic.
Neměl bys nechat tyto lidi stýkat se s naší dcerou.
Jednoho krásného dne je vykopnu děvky.
Co máte proti mé sestře? Proč jste na nás vždy rozčílený?
Zavři hubu! A padej!
Vem tu váhu a nevracej se bez peněz, jasné?
Ano, Pane Rademakere. Vrátím se zítra ráno.
- Evo? - Co?
Kam jdeš?
- Ven. - Pověz mi proč chodíš ven.
- To je mi otázka!? Chodím ven každou noc. - Proč jsi pryč každou noc?
O co ti jde. Za rozptýlením.
- Pospěš si. Musíme jít. - Jasně, já už jdu.
Víš že si stěžují když jdeme pozdě.
Běž! Já tě dohoním.
Evo, já nechci abys chodila každou noc ven.
Edmunde, co to do tebe vjelo?
Na co myslíš?
Co je, miláčku? Dívej se mi do očí.
Jdi teď spát, ju?
A přestaň myslet na chmury.
Slečno, Rád bych vás pozval na whiskey.
Máte ji ráda? My Američané ji milujeme.
- Máte ráda whiskey? - Ano, děkuju vám.
Dvě whisky.
- Mohu vám nabídnout cigaretu? - Děkuji.
Číšníku, dvakrát koňak.
Ne, ne teď ne. Zakouřím si později.
Dva koňaky, prosím.
Ahoj, Georgi! Mohu na slovíčko?
- Omluvíte mě na moment. - Zajisté.
- Ten Francouz je opravdu hezký. - Ano, je velmi milý.
Poslouchej drahá, vezmi rozum do hrsti. A nepropásni svou šanci.
- Přeji ti to. - Já se tu jen bavím.
Na co čekáš? Zestárnout poznáváním mužů?
- To já nechci. - Seš blázen.
Mnohé děvče se sem jde bavit. Setká se tu s někým a vdá se.
Možná že jsem blázen, ale tady bych manžela nikdy nehledala.
- Ahoj, Evo, bavíš se dobře? - Výborně!
Pojď s námi Piccadilly Club.
Já nemohu. Už jdu domů. Ale půjdu kousek s vámi.
Idioti čekají ve frontě. Chytří lidi jdou na černý trh.
- Znáte Meyerovo syna? - Zedníkovo syn?
10-letý děcko. na černém trhu,
vydělá víc peněz než celá rodina.
Dělej, nebo tam nic nezbude.
Pro to, co nám tam dají je vždycky čas.
Tobě se to říká, ale doma chtějí jíst každý den!
Do řady. Jste gravidní že přebíháte?
Už několik dní to nezvládám.
Krmit tři lidi, když je hrnec pořád prázdný.
Poslyš, já jsem ti nabízela máslo 200 marek za libru.
Představ si, to. Penze mého otce je 74 marek -- kdybych to mohla zaplatit.
A ty marníš večery kvůli čtyřem cigaretám.
Dostanu za ně 20 marek.
A co za to koupíš ? Trochu brambor!
Já ti říkám, že si blázen.
Možná máš pravdu, ale jsem sama sebou.
- Čekáš na Wolfa? - Ano.
Nemyslíš že by to pochopil?
Mnoho chlapů bylo ve vězení. Když se vrátili, tak to chápali.
- Proč by měl být výjimkou. - O to nejde.
Myslím na něj dává mi sílu, pomáhá mi to.
Ale to není všechno. Tak marním večery pro pár cigaret.
A co bych získala tím když padnu?
Co z toho máš ty?
Jsi právě tak hladová a jak ubohá jako já...
jako všichni. Nevidíš to?
Snad, to přežijeme, doufám, že jednoho dne to bude všechno za náma.
- A co tvoje rodina? - Dělám co mohu.
- Nezkoušej být přísná, moje milá. - Já vím...
Ale já nemám sílu dělat víc.
Byla jsem na tom stejně. Ale po pár panácích,
najdeš kuráž.
Co tady děláš, chceš nám konkurovat?
Já jsem tu sám za sebe. Nech mě.
Kdes sehnal tu váhu?
Co děláš ?? Nech to.
Tady prodáváme my. Jdi někam jinam.
Uklidněte se, klid !
- Kolik chceš za tu váhu? - 300 marek.
Zbláznil ses? Za ten rezavý odpad?
Odpad? Co kecáte? Je skoro nová.
V pořádku, Uděláme spolu obchod...
Kam jdete?
Podívejme... počkej, pomalu, čeho se bojíš?
- Dejte mi tu váhu! - Já ti neuteču.
Hej!, pojeď sem.
Vezmi to. Podívej, já ti dám tohle!
- Co to je? - Konzervované maso! Americké!
To je málo! Potřebuju 300 marek.
Dneska jsem velkorysý, dám ti ještě další.
- Já to nechci! - Padej, dal jsem ti víc než moc!
- Vraťte mi tu váhu zpátky! - A dost, běž!
- Vraťte mi váhu! - Jeď, Paule.
- Stůj! Dejte mi váhu! - Jestli se tu ukážeš příště rozbijem ti hubu!
- Dobrý den, Pane Enningu. - Ty jsi můj žák?
- Ano, Pane Enningu. - Mám dobrou paměť.
Jaká se jmenuješ?
Edmund Koeler.
Edmund Koeler, ano. První lavice vlevo.
Opravdu si vyrostl. Jsi hezký velký hoch.
Jak se daří otci?
Můj otec je nemocný, vážně nemocný.
Neměl jsi bratra? Ve Wermachtu?
Ano, Karla-Heinze. Byl v armádě, teď je doma.
Chápu. Je bez práce, jako já.
Už neučíte?
Ne. Já nesdílím nynější idee...
k výchově dětí.
Pojďme se bavit o něčem jiném, drahý Edmunde.
- Co tu děláš? - Nic zvláštního.
Pak pojď se mnou chvíli, jestli chceš.
Ano, Pane Enningu, rád.
Jsem vždycky šťastný, když potkám svého někdejšího žáka.
Hej !, Enningu.
Ha !! Ty jsi tady!
- Nepoznal jsi mě? - Jistě. Pracovní služba?
- Práce? Spíš otroctví. - Jsme na špatné straně.
Dříve nám říkali "Národní socialisté," teď jsme "Nazisté" .
- Ano. - Pane Enningu, tramvaj je tady.
Sbohem !
Odjíždíme!
Váš přítel, je v pracovní službě?
- Neviděl si? Likviduje rozvaliny. - A vy nemáte žádnou povinnou práci?
Naštěstí, ne.
Můj bratr myslí že by taky musel. Skrývá se.
Má pravdu. Všichni, ti kteří se podíleli na našich ideich musí.
Vzpomínáš si? Kdysi, tvůj otec falzifikoval dokument
abys nebyl v Hitlera Jungent, ale ty jsi řekl okamžitě,
že je to lež. Znal si svoji povinnost.
Měl jsem ho udat. Ale neudělal jsem to, protože tě mám rád.
- Jsme tu. - Vy tady bydlíte odjakživa?
- Ne. - Poslední dobou?
Ano zůstávám tu u přítele. Pojď. Uvidíme jestli ti mohu pomoci.
- To je učitel. - Konečně.
Dobrý den, pane.
- Byl jste tam? - Ano, pane.
- Kdo je ten chlapec? - Bývalý žák.
Hezký chlapec. Máte ty papíry?
- Ne, pane. - Jak to?
Říkali ať přijdu zítra dostanu povolení.
- Přinesl jste mi lak na nehty? - Zde, madam.
Doufám, že je to správná barva.
Velmi pěkné. Co si myslíš?
Edmunde, pozdrav.
- Dobrý večer. - Sbohem !.
- Paní, sbohem !. - Sbohem !.
- To je hezká barva, že? - Trochu křiklavá.
Co ty víš!
Hezký chlapec. Kdo to je?
- Bývalý žák. - Rozumím.
- Je tu? - Ano. Je na balkoně.
Pojď.
Jsme tu! Pojďme sundáme tašku...
a položíme to sem.
Teď, mi řekni, co jsi dělal celou tu dobu?
- Nic zvláštního. - Sedni si na mě.
Pověz, co vás teď učí ve škole? Demokracii?
Nevím. Já nemohu chodit do školy.
Proč? Nemáš rád nové učitele?
Ne to ne. Já teď musím vydělávat.
Vydělávat? Proč?
Jsme doma čtyři a máme jen tři karty.
Chudáku Edmunde!
Jak to, že tvůj bratr nemám kartu?
Nenahlásil se na policii.
Bojoval v ulicích až do obsazení spojenci.
- A teď se bojí. - Neboj se, pomůžeme mu.
To je to, na co jsem se vás chtěl zeptat. Mohl byste mi najít práci? Cokoli?
Zkoušel jsem tak od všechno trochu. Dokonce jsem zkusil kopat hroby,
ale nechtějí mi dát kartu číslo 2.
Oh!, drahý.
- Už si zpátky? - Ano pane, Pane Von Laubniz.
To je můj bývalý žák.
- Vy jste nesplnil příkazy? - Ne pane, Zkusím znovu zítra.
- Neudělal si zatím nic? - Ne, pane.
- Nezapomeň. Musíš úspěch. - Ano pane, Pan Von Laubniz.
Tak teď, můj drahý Edmunde,
chci ti pomáhat, ale si pamatuj si, nikomu ani muk.
- Ano. - Chápeš?
Není na tom nic špatného, ale nechci to šířit.
Teď poslouchej, Já ti dám něco na prodej.
Musíš všem říkat, že je to tvoje.
Dokonce i lidem žijícím v tomto domě. Je to jasné?
- Ano, pane. - Jdi do dvora sněmu.
Tam najdeš spoustu Angličanů a Američanů.
Jsou to samí hlupáci. Zkus ji prodat tuhle desku.
Dej mi tvoji tašku.
Je na ní projev Führera.
Tady na, vezmi si i gramofon.
A neříkej, že jsem ti to dal.
- Ano. - Budu na tebe hrdý.
- Kolik jsi dostala? - Milion.
- Myslíš že si ze mě můžeš střílet? - Tak se neptej blbě.
Já jsem ho udělal, Jsem jako jeden z nich.
- Kristel, Jo pojďte sem na moment! - Co chcete?
Vezměte tohoto hocha ke sněmu. Má za úkol něco prodat.
- Dobrá. - Dohlédni ať ho neošidí.
- Rozumím. - Běž s nimi. Šup.
Jde se.
Nechtěla bys vidět cizí země?
- Proč to? Nejsou všechny stejné. - Edmunde!
Honem, pospěš si! Dělej!
- Už čekají. - Marníme tu zbytečně moc času.
Tady, Pustíme vám to hned.
Takhle chceš dělat obchody.
- Tady to je. - Jsi budižkničemu!
Kampak jedete? Máte se vrátit k mě.
Měl jste o nás starost? Nechtěli jsme zdrhnout.
- Pověz mi, jak to šlo? - Velmi dobře, Pane Enningu.
- Kolik si za to dostal? - 200 marek.
- Kde je máš ? - Tady jsou.
Na tu máš, vezmi si to. 10 marek pro tebe.
Jak vidíš, držím slovo.
Přijď se zase někdy ukázat, ok?
- Ahoj. - Pojďme, Kristel.
Hej !!
Zůstaňte tu a počkejte na mě.
Proč tu musíme čekat?
Když dělá obchod chce být sám.
- Jaký obchod? - Nebuď naivní.
Ty si myslíš že máme peníze v bance?
Chci to vidět.
Pojďme.
Co tu děláš?
Idiote, proč si sem přišel místo abys čekal?
Co tu děláš?
- Prodávám zboží. - Jaké zboží?
- Tohle. - Co to je?
Mýdlo.
Říkal si, že to není práce pro mě ty si myslíš že neumím prodávat mýdlo?
Já ti to ukážu, jak prodávat mýdlo.
Jděte, čekejte na mě venku. Vem ho.
Nechcete koupit nějaké mýdlo, madam?
- Za kolik? - Prodám vám ho za 50 marek.
- Chci ho nejdříve vidět. - Pojďme sem, stranou.
Tady, cítíte to. Je americké.
- Vypadá dobře, ale je drahé. - Není drahé. Pro vás bude za 40 marek.
Dobrá.
Ty lotře!
Zloděj! Zloděj! Zastavte ho! Zastavte ho!
Dělejte. Pojďte se mnou.
Vidíš, jak se obírají důvěřivci?
Ještě tu nikdo není. Všem jsem řekl že se tu setkáme.
Počkejte tu. Půjdu hledat Ali Babu.
- To je tvůj bratr? - Kdo? Jo? Není.
- Jste pořád spolu. - Nu a? Co na tom?
Kamkoli se hne, jsi mu v patách.
Ale to mě nedělá sourozencem ne? Hej !, Jo.
- Ahoj, opičko. - Dej ty ruce pryč.
- Snobko! - Bestie!
Co si myslí, že je?
Mimochodem, Franzi, našel jsem další velkou holku.
Dnes večer ji přivedu.
Dneska večer tam má být další vlak plný brambor.
Brambory? Dobrý, třeba nějaký dostanem.
- Kde? - Tam bude policie.
- Kam šel Jo ? - Vím kde ho najdem.
- Hej !, Jo. - Co chceš?
Můžeš mi prodat kus mýdla?
- Máš peníze? - Kolik chceš?
- Pro tebe za 40. - Mám jenom 10.
Dej mi na dluh. Zaplatím ti zbytek zítra nebo pozítří.
- Dobrá. - Dej mi to.
Dobrá. Schovej si to. Neukazuj to lidem.
Počkej! Chci si ho zkontrolovat.
Tys mě ošidil! Kurvo.
Dobrou noc. Spěte dobře.
- Kam jdeš teď? - Promiňte, ale dnes večer mám rande.
Kde jsme teď? Neznám tuhle čtvrť.
Tak si na sebe dávej bacha.
Já žiju v Alex. Jak se mám vrátit domů tak pozdě?
Nemusíš chodit domů.
A kde asi budu spát? Neznám tu nikoho.
To je na tobě. Všechno tady je volné.
Tady a sám ?
S ní. Proč ne? Není to tvůj typ?
- Víš, Jo, Já-- - Bojíš se ženských?
- Ne, ale-- - Líbí se mi.
Tak do toho. Buď k němu milá. Je to přítel.
- Idiote! - Nebuď hloupý, jdi s ní.
Počkej, Jo-- co ty brambory? Kde je můj podíl?
Ty se naotravuješ. Tady jsou. Kam ti je mám dát?
Sem, do tašky.
- Tak málo? Můj podíl je polovina. - Víc se ti tam nevejde.
To nevadí, Já si poradím jak je odnést.
- Zbytek ti dám zítra. - Slibuješ?
Jistě, samo. Sbohem děti. Pošpásujte a spěte dobře.
Chovej se k němu pěkně, je to zelenáč.
- Pojďme. Pojď se mnou. - Jo, počkej! Počkej chvilku!
Nech ho. Pojď se mnou.
Tentokrát jsi to přehnal, hochu. Máš problém.
Proč?
Jsi moc mladý na to se zmizet na celou noc.
- Co mám teď dělat? - Vytrpět to a být zticha.
Víte, Pane Krugere, Já jsem se--
Neříkej mi co se ti stalo. To si nech pro svou sestru.
Tak, běž dál.
- Evo. - Edmund, no konečně.
Už jsem měla strach, že se ti něco stalo.
Všichni jsme měli strach, chápeš to? Parchant si, víš to.
- Slečno Koelerová, co se stalo? - Nic. Edmund přišel domů.
- Bohudíky. - Můžeš spát.
Pojď, rychle!
Kde jsi byl celou noc? Co jsi dělal?
Nedělal jsem nic špatného. Musíš mi věřit.
Chci slyšet kde jsi byl. Odpověz mi.
Tedy, získal jsem nějaké brambory.
Celou noc pro trochu brambor?
Zítra dostanu zbytek. Podívej se Evo.
Tatínek se probouzí. Slyšíš jak kašle?
- Zvracel celou noc. - Řekla si mu to?
- Ano. - Evo, Evo!
Ano, tatínku. Edmund je zpátky.
Pojď sem.
Blíž.
Nebyla to má chyba. Byl jsem s dalšími chlapci--
Dost! Nechci slyšet žádné lži.
Ve tvém věku, měl by ses stydět.
Nechtěl ti ublížit, Tatínku. Chtěl získat něco k jídlu.
- Bez to se obejdu. - Já taky.
- Raději bych umřel hlady. - Tobě se to říká.
Já to nemůžu vydržet, tady v posteli.
Utiš se, Tatínku. On to víckrát neudělá.
Ukaž mu kolik si přinesl brambor.
Podívejme se! Konzervované maso.
Ne, konzerva není pro nás.
- Čí to je? - Pana Rademakera.
Tak co? Půjde to udělat?
Není to tak jednoduché, Pane Rademakere.
- Vždyť tudy vede hlavní kabel. - Ale jestli si všimnou že s ním bylo manipulováno.
Půjdeme do vězení za krádež proudu.
Nedělejte si s tím starosti.
Je tu pět rodin. Jak zjistí kdo to udělal?
- Tady, Pane Rademakere. - Co chceš?
- Přinesl jsem vám tyhle plechovky. - Kdo se tě o ně prosil?
- Prodal jsem váhu. - Kde je 300 marek?
Ty konzervy jsou všechno co mi dali.
Ty se odvažuješ přinést mi tenhle odpad za mou váhu?
Chceš nás tím otrávit?
- Nemyslím si, že jsou špatné. - Tak si je vemte!
Děkuju vám, Pane Rademakere.
- Zaneste je mé manželce. - Dobrá.
A teď mi řekni pravdu. Cos udělal s penězi?
- S jakými penězi? - S těmi cos dostal za váhu.
- Dals je svému otci? - Přísahám že ne.
Nepokoušej se mě ošidit, chlapče. Já vím, že ty uděláš pro peníze všechno.
Vetřeli jste se do mého bytu--
Bydlet nás sem poslal policejní důstojník.
Ano, Já to musím trpět. Dusíte nás tu.
Váš otec je nemocný. Pořád naříká.
Až umře-- pak bude trochu klidu!
- Kam chceš jít? - Do koupelny.
Počkej.Pomůžu ti.
Děkuji ti, moje milá.
Dávej pozor.
- Tvůj talíř je na kamnech. - Zavři dveře.
Chceš trochu, Karle-Heinzi?
Ne, Já nechci nic. Eva to udělala pro tebe. Jez.
Chceš cigaretu? Je Americká.
Ne. Eva by mě nadávala celý den.
To není od Evy.
Kdes si vzal peníze na cigaretu?
Já jsem ji nekoupil. Je to dárek.
Od koho? Ty padouchu tys ji ukradl že?
To není od chlapa. Je od děvčete.
- Měl by ses stydět. - Proč? Každý to tak dělá.
To není důvod.
Jmenuje se Kristel. Je na všechno sama a spí v suterénu.
Je to hezké děvče. Víš, mám jí rád.
Dává cigarety svým přátelům.
Měl jsi ženu, která se o tebe starala.
Ženu? To je vše co potřebuju!
Takhle zkurevnej život nestačí to!
Neber si to tak. Musíš mít odvahu!
Měl jsem spoustu odvahy.
Voják může ztratit všechno jenom ne odvahu.
Teď ale už nejsem voják.
Teď jsem méně než nic-- jen hladový krk navíc.
Byl bych na tom lépe kdybych skočil z okna.
Edmunde! Pospěš! Pomož mi, Karle-Heinzi.
Tatínek má další záchvat.
Musíme zavolat doktora.
- Běž. - Já?
Ne, půjdu já. Já vím kde je.
Nebojte se. Není to nic vážného.
Srdce je velmi slabé. A jeho celková kondice je špatná.
Co pro něj můžeme udělat?
Zaprvé, potřebuje výživné jídlo. Tuky, vitamíny.
Jak toho můžeme dosáhnout, pane doktore?
S kartami, které máme toho nemůžeme docílit.
Ano, já vím. Je to všude stejné.
Nejlepší by bylo dostat ho do nemocnice.
Ale ty jsou všechny přeplněné.
Poslouchejte, pane doktore, nemohl byste to zkusit?
Horší případy než tento nebyly přijmuty.
Ale zkusím to. Já znám nějaké lidi z nemocnice.
Slyšel jsi to, Tatínku? Možná půjdeš do nemocnice!
- Děkuji vám, doktore. - Představ si to budeš jíst co budeš chtít.
- Dostaneš tři jídla denně. - Ano, něco teplého.
Počkat, počkat. Nic vám neslibuju.
Pokusím se. Já doufám, že to vyjde. Sbohem !. Vzkážu vám.
Děkujeme vám, doktore.
- Jsi šťastný, Tatínku? Cítíš se tu lépe? - Ano, lépe, o moc lépe.
Ne tak nahlas. Nebo tě pošlou domů jestli uslyší jak je ti dobře.
Máš pravdu. Doktor říkal totéž.
Musím ti říct. Je to tu skvělé.
- To jsem ráda, Tatínku. - Víš co tu jíme ?
Nejprve polévku, a pak nějaké maso se zeleninou.
Neuvěřitelné! Čerstvá zelenina! Také mléko. Tolikhle.
- Opravdu? - Ano, a to všechno každý den.
Jsem šťastná, že s tebou tak dobře jednají.
Večer, dostáváme šálek horkého vývaru!
Uvidíš-- brzo budeš na nohou.
Já vím... ale když pomyslím na tebe a na všechno...
Ne, nedělej si s námi starosti.
Je to velká úleva vědět, že se ti daří lépe, věř mi.
Zatím nejsem břemenem. Že, Evo?
- Ne, Tatínku. - Ty jsi anděl.
- Vrátí se Eva brzo? - Je v nemocnici. Počkej na ní.
- Můžu si tu zapálit? - Samozřejmě.
- Chceš taky? - Nemám chuť na kouření.
Počkej, podám ti zápalky.
- Poslyš, máme zápalky? - Ne, došli.
- Tak je dojdi koupit. - Za co?
- Zeptám se Rademakera. - Ne, nedělej si starosti. Zeptám se Blanky.
Chci ji také vidět.
- Á , tady jsi! - Proč? Co chceš?
To počká. Řeknu ti to později. Počkám na tebe u Blanky.
- Co tatínek? - Mnohem lepší.
Zato tady to jde od 10 k 5.
- Evo, odpojili proud. - Proud? Proč?
Někdo ho začal krást.
- Kdo to byl? - Někdo z bytu.
- Rademaker říká že my. - Jako obyčejně!
- Proto tak ječel. - Ten hajzl.
jednou mu rozbiju hubu.
"rozbiju hubu." Ty jsi akorát velký kecal.
Ale když jde o pomoc nám všem, nehneš prstem.
Zase začínáš?
- Máš čisté svědomí? - Jen jsem plnil své povinnosti.
Pak se nemáš čeho bát. Všichni říkají že bys měl jít se zapsat.
- Všichni špioni. Chtějí mě chytit. - I jeden spojenecký důstojník mi to řekl.
Tak ty chodíš se spojeneckými důstojníky!
A Jak ty řešíš naše problémy?
Dokud je tatínek v nemocnici, tam je o jedy ústa méně.
Ale až se vrátí nebudeme mít nic.
Něco udělám. Něco vyzískám. Teď hned vím jak na to.
Slyšíš to, Karle-Heinzi? Podívej se, chceš z Edmunda zloděje?
- Chceš aby skončil v base? - Evo, dej mi pokoj.
Jdi si na tanec s těmi tvými Američany!
Pane Enningu, počkejte, Pane Enningu.
Co se děje, Edmunde?
Počkejte chvíli. Chci vám něco říct.
- Přijď později nebo zítra. - Tohle je důležité.
Teď jsem zaneprázdněn. Nemám čas.
Jde o mého otce.
- Pokračuj, co potřebuješ? - Mohli bychom mluvit o samotě?
Počkej na mě, drahý.
Tak, co se děje?
Zítra mého otce propustí z nemocnice.
Doma, nemáme žádné jídlo, Já ani Eva nemáme práci.
Můj bratr se ještě nenahlásil policii, aby mohl dostat kartu.
Chápu, ale co s tím mohu dělat?
Můj otec potřebuje péči. Nemůžete pomoci mi?
- Co můžu dělat? - Nemám pro tebe nic na práci.
Časy jsou těžké pro všechny. Nejtěžší pro staré a slabé lidi.
S tím se nedá nic dělat. Nemůžeš měnit osud.
- A, co když umře? - Jestli umírá, tak umře.
Všichni zemřeme dříve či později.
Myslíš že nemůžeš zemřít dřív ty sám když necháte starce žít?
Pane generále...
Toto je také váš student ?
Ne, mladý přítel.
Pojď se mnou. Něco ti dám.
Řekl jsem to jasně?
Už dost té sentimentality. Život je takový jaký je.
Byli jsme zformováni v různých podmínkách.
Ty se bojíš o svého umírajícího otce.
Pouč se v přírodní přirozenosti světa. Silný nebere v úvahu slabé.
Ty potřebuješ odvahu a obětovat slabého.
To je přirozené právo, pro pro lidi.
Kteří zakouší situaci jako je naše, je nutné přežít.
Edmunde, nejsem blázen.
Znáš teď svoji povinnost. Sbohem !
Tatínku.
Edmunde! Pojď sem.
Sedni si sem, blíž.
Takto. Dej mi polibek.
To je od tebe pěkné, že si mě přišel navštívit.
V posledních čtyřech dnech, se můj stav zlepšil.
Pro tebe a i ostatní, to musela být úleva.
Tatínku, víš že bez tebe...
Čas změřit si teplotu, Pane Koelere.
- Ten chlapec? Je váš syn? - Ano, nejmladší.
Je velmi šikovný.
- Sedni si. - Děkuji vám.
Bohužel, budu znovu břemenem.
Já jsem už zbytečný. Lepší by bylo kdybych zemřel.
Dokonce jsem uvažoval o sebevraždě, ale nemám odvahu.
Vím že tento život je břemenem...
pro mě i pro vás.
Vezmi si toto, Tati.
- Sedněte si ke stolu, chlapci. - Můžeme to trochu posunout?
- Ano, bude pak lépe vidět. - Edmunde, pomož mi.
Tam.
- Ještě trochu ? - Ano, kousek.
Počkej, Tatínku. Já ti je oloupu.
Jen brambory?
Bohužel, Nemohla jsem udělat polévku.
Měla si dost času na to uvařit teplou polévku.
To není důvod. Nemám kousek sádla ani mouky.
Tak alespoň nějaký čaj?
Ne, nemáme ani to.
Můj Bože.
Bylo by lepší kdybych mohl zůstat v nemocnici...
než jít domů a zatěžovat zas všechny.
Muset se koukat vaší mizérii a nebýt schopen pomoct.
Proč takto musím žít?
Pane... proč mě nepovoláš k sobě?
Tak nesmíš mluvit Tati.
Ano. To by bylo řešení... pro mě i pro vás.
Měj trpělivost. Věci se změní.
Kdyby Karl-Heinz šel na policii.
Doufal jsem, že začne plnit své povinnosti.
Co byste dělali kdybych se nevrátil, kdybych zemřel?
Což, Karle-Heinzi, řekni mi...
Chceš nechat Evu a Edmund svému osudu?
To jsem nikdy neřekl.
Přeji si aby vaše matka byla naživu.
Ale oni mi jí vzali, taky.
Všechno mi bylo vzato-- mé peníze vzala inflace...
Mé děti vzal Hitler.
Měl jsem býval povstat, ale já jsem nikdy nebyl dost silný...
jako mnozí mé generace.
Viděli jsme přicházející pohromu a nezastavili ji.
a dnes musíme vytrpět její následky ...
Platíme za své chyby. My všichni! Vy stejně jako já.
Ale potřebujeme vidět naše chyby, protože stěžovat si nepomůže.
Já vím, Vím to, Tati.
Moje dny jsou sečtené.
Ale vy jste mladí. Vy můžete udělat hodně dobrého.
Dokaž že jsi muž. Máš kuráž postavit se za sebe.
Všechno bude snadnější pro tebe i rodinu.
Eva a Edmund ti budou vděční, a hrdí na tebe.
Můj synu... dej mi důvod k žití.
Najdeš si práci. A dostaneš kartu číslo 2.
Nebojuj už.
přestaň žít jako štvané zvíře.
Musíš se vrátit mezi lidmi. Vstoupit do skutečného světa.
Není to žádná hanba když přijmeš svůj vlastní osud.
Já jsem byl také voják, v první světové.
Ty o tom mluvíš jako by to byla sranda.
Ale tak to nebylo. Také, jsme tvrdě bojovali.
Dobyli jsme polovinu Evropy a vstoupili do samého srdce Ruska.
A zdálo se, že nás nic nemůže zastavit.
Náhle, se všechno obrátilo.
První porážka... pak revoluce.
Také jsem truchlil když mi vzali lampasy.
Nikdo nemohl říci, že jsem nebyl dobrý Němec.
Navzdory tomu, teď to mohu říci, v těchto tvrdých časech--
že má jediná naděje byla v porážce Třetí říše.
Ani nechci pomyslet co by se stalo.
Na tady, pij, Tati!
- Ó!... nějaký čaj! - Podívejme ? Edmund našel nějaký.
Hodný chlapec.
Je trochu hořký...
ale je to horké. A to je pro mě dobré.
Chceš taky trochu... Karle-Heinzi?
Ne, ne, Tatínku. Já jsem ho udělal jen pro tebe.
Jsi velkorysý hoch.
Děkuju ti!
A vám také!
Jsem rád, že mám děti jako jste vy.
Měl jsem smůlu, ale mám ještě vás, své děti.
- Vstupte. - Co se děje?
Policie je tu. Prohledávají každý dům.
Můj Bože, proč?
- Musíš se skrýt. - Já už se nechci skrývat.
Karle-Heinzi--!
Otevřete! policie! Otevřete, policie!
Hej !, moment. Co potřebujete?
Prohlídka domu.
Všechno je tu legální. Marníte svůj čas.
Prohledáváme všechny byty.
- Já nemám žádné dokumenty - Postarej se o něj.
- Nemáte žádný identifikační doklad? - Ne.
- Jak to? - Shořel mi.
Pak půjdete s námi na stanici. Jděte po schodech dolů.
Mohu to říci své rodině?
Ano, ale pospěšte si. Nemáme čas zdržovat se.
- Kdo je to? - Policie.
- Vaše rodina žije zde? - Ne, v kuchyni.
Pospěšte si, honem. Zapněte světla!
Odpojili nám proud. To není naše chyba.
- Kdo vlastní tento byt? - Já.
- Kdo tu všechno bydlí? - Spousta ženských, seržante.
- Povolání? - Tanečnice.
Ano, belly-dancer!
Zde žije žena bývalého uprchlíka se svou dcerou.
a zde gravidní žena.
Její manžel byl tři roky v zajetí.
- Tady jsem, jsem připravený. - Ne, Karle-Heinzi!
Zůstaň s námi. Neudělal nic špatného.
Pak se nemá čeho bát. Pojďme.
Karle-Heinzi!
Nedělej si starosti. Všechno bude v pořádku, uvidíš.
Paní Rademakerová, pojďte sem!
Co se stalo? Co se stalo?
- Pomoc, pojďte sem! - Co se děje?
- Eva, co je? - Pojďte. Můj otec--
Co? Co se děje?
Můj otec se nehýbe. Mám strach...
, že je mrtev.
Je mrtvý. Nemůžeme nic dělat.
- Utiš se, Evo. - Jeho těžce nemocný.
A Karl-Heinz ani není doma!
Pojď se mnou. Bude lépe, když tu nezůstaneš.
Nemáme poslat aspoň pro doktora.
Škoda peněz. Už doktora nepotřebuje.
Jediné co je potřeba zařídit pohřeb.
- Rakev bude stát majlant. - V nejhorším ho dáme do pytle!
To je hrozný. Až já zemřu, Já nechci být zahrabaná v pytli.
Nekecej nesmysly!
Co tady děláš? Jdi do svého pokoje!
Tak co bude? Rakev ano či ne?
Zapomeňte na rakev. Pojďme přenesme ho dokud to jde.
Nebylo by lepší dát ho na balkon?
Nedotýkej se ho. Mohlo by to být infekční.
Nakažlivé? Ten umřel na hlad. Pojďme. Pojďme pohneme s ním.
Pomůžete tady, Pane Rademakere?
- Tady jsem. - V pořádku teď ho nadzvedněte.
Jdi pro svíčku. Sviť nám.
Jdu!
Myslel jsem, že bude těžší.
Cos čekal, s tím, co jedli?
Buď silný, Edmunde.
Co děláš, Blanko? Kde se loudáš?
Už jdu.
- Tak je hotovo. - Co s jeho šaty?
O to se postará funebrák.
To staré pyžamo je každopádně bezcenné.
Ale má tílko, a ponožky jsou vlněné.
Ne?
- Evo, jsem volný! - Karle-Heinzi!
Evo, co se stalo.
- Karle-Heinzi, Tatínek zemřel. - Zemřel?
Tatínek, chudák Tatínek!
Myslel jsem jak bude šťastný až mě uvidí svobodného.
Splnil jsi jeho vůli. Dal ti k tomu sílu.
Pojď se na něj podívat.
Chudáku Edmunde.
- Nechali tě jít? - Ano, teď jsem svobodný.
Již jsme se postarali o pohřeb a o rakev.
Děkujeme vám. Kdy ho vezmou?
Kdo ví? Zítra, za týden...
- Nemůžete tu teď zůstat. - Kam máme jít?
Do mého bytu. Tam je dost místností.
- Edmunde, sbal si své věci. - Já nepůjdu.
Co to říkáš? Chceš zůstat sám?
Proč ne? Mám místo kde můžu spát.
- Co se s tebou děje? - To je moje věc!
Kdo si myslíš, že jsi?? Jsi ještě dítě.
To si myslíš od té doby co nosím potravinové lístky pro všechny?
Edmunde!
Nech ho jít. Až se bude cítit sám, vrátí se.
Říkal jsem vám abyste si dával bacha. Pomůžu vám.
- Děkuji vám. Dobrou noc. - Dobrou noc.
Když manžel zjistil že ho Ilda podvádí...
měl jsi slyšet jak nadával!
- To si umím představit. - Chvilku mu to trvalo než na to přišel.
věděl o tom, ale bylo pro něj výhodné.
Samozřejmě že to ví. Je bez práce už dva měsíce,
- a stále mají jídlo. - Dej ty pracky pryč!
- Jsi lechtivá? - Miláčku!
Zapomeneneš to vždycky když mě navštívíš v noci?
- Kristel! - Co tu chceš? Odejdi!
- Kristel, pojďme pryč. - My tady nechceme žádné děti.
- Jdi. - Pojď odsud.
Nech mě. Přestaň. Nech mě!
- Brání svého přítele. - Já se nezaplétám s dětmi.
Pane Enningu? Pane Enningu!
Pane Enningu!
Ó!, to jsi ty. Co potřebuješ!
- Mohu s vámi mluvit? - Samozřejmě, pojď sem!
Vstup.
Omlouvám se, Pane Enning, ale potřebuji s vámi mluvit.
Co se stalo? Proč jsi tak bledý?
Pojď, drahý. Sedni si tu. Vedle mě.
Dobrá. Tak spusť. Mluv. Co je nového?
Pane Enningu, vše je dokonáno.
Vše je dokonáno?
- Zabil jsem svého otce. - Ty? Jak si mohl?
- Právě tak jak jste mi to řekl. - Já?
Já jsem ti nic neřekl. Ty ses zbláznil... netvore!
Edmunde! Edmunde.
Edmunde. Vstaň, prosím. Mluv se mnou.
Jak jsi mohl něco takového udělat?
Zbláznil ses? Jestli zmíníš slovem, že já--
Nikdy jsem ti nic neřekl. Nikdy jsem ti nic neřekl!
Edmunde, vstávej. Uklidni se. Přestaň s tím.
Poslouchej mě. Vymyslíme co dělat.
Věř mi, Miluju tě. Přestaň, Edmunde.
Edmunde... ?
Edmunde!
Přihraj!
Můžu si hrát s vámi?
Ne, my si chceme hrát sami.
- Naučím vás jak se to hraje. - Ne, nech nás být.
Dej mi míč. Dělej.
- Pojďme. - Ano, pojďme jinam.
Slečno Rademakerová?
- Náklaďák je tu. - Musím to říct dětem.
Zavolejte je hned.
Už je pozdě. Kde je Edmund?
Kde by mohl být? Neviděli jste Edmunda?
Edmunde!
Edmunde! Edmunde!
Edmunde...
Můj Bože!
KONEC